Szombathelyi villamosok

Történet
Szombathelyen a villamosvasút létesítését 1895-ben határozták el. A közúti vasutat a Vasvármegyei Elektromos Művek Rt. (VEMR) építette ki, az üzemet az 1897-ben megépült ikervári vízierőmű kapacitására alapozva. A villamosvonalat a régi pályaudvari épület és a Nagykar utcában lévő kocsiszínig és áramátalakító telepig építették ki, 1000 mm-es nyomtávval, Phoenix-sínekkel. A vonal hossza így kezdetben 1,6 km lett. 

A képen ugyanott, a Király utcában láthatjuk a kétféle szombathelyi motorkocsitípust, az 1-es és a 7-es villamost.
  Szombathelyen a villamosvasút létesítését 1895-ben határozták el. A közúti vasútat a Vasvármegyei Elektromos Művek Rt. (VEMR) építette ki, az üzemet az 1897-ben megépült ikervári vízierőmű kapacitására alapozva. A villamosvonalat a régi pályaudvari épület és a Nagykar utcában lévő kocsiszínig és áramátalakító telepig építették ki, 1000 mm-es nyomtávval, Phoenix-sínekkel. A vonal hossza így kezdetben 1,6 km lett. 
  Az üzembevétel 1897. június 4-én történt meg, három motorkocsival.

A 2-es motorkocsi még a vonal átadásakor, a félkész, Gyöngyös patak feletti híd előtt, a vonal megnyitása idején.
  Az első három motorkocsit (1-3) a Neuhausen am Rheinfall-i Sweizerische Industriegesellschaft építette, villamos berendezését a genfi Compagnie de l'Industrie Electrique et Mechanique szállította. 
  Ezek a motorkocsik troliszedős kivitelűek voltak. Eredetileg nyitott peronúak voltak a kocsik, a járművek csak később kaptak zárt szélvédőt. A zártperon kialakításánál figyelembe kellett venni, hogy a kézifékkar túlnyúlt a homlokfalon. Azért, hogy a homlokfalban ne akadjon el a kar, itt elöl egy kidudorodása lett a villamosoknak. A feljárók nagyon elöl helyezkedtek el, a vezetőt nemigen védte semmi a kereszthuzat ellen. A peronnak a feljáró mögött volt még egy-egy oldalablaka, a kocsi utastere csak a középső, ötablakos részen helyezkedett el. Itt kétoldali hosszülések helyezkedtek el. Érdekesség, hogy a kocsik homlokfalára az '50-es évekig postaláda is fel volt szerelve. 
  1900-ban újabb két motorkocsit vásároltak, melyeket 1901-ben vehettek üzembe. A 4-5-ös motorkocsi kivitele megegyezett a korábbi kocsikkal, de ezúttal a gyártó már valószínűleg a Roessemann & Kühnemann volt. Ezek a villamosok már eleve zártperonosak lehettek. 

A 11-es számú nyitott pótkocsi a Roessemann & Kühnemann katalógusfotóján.
  1900-ban két nyitott pótkocsit is gyártott a Roessemann & Kühnemann újpesti gyára, melyek jellegzetes méretei megegyeztek a motorkocsikkal. A két pótkocsi 11-12-es pályaszámot kapott a VEMR-nél. A két pótkocsit 1901-ben vették üzembe, de valószínűleg még ugyanebben az évben át is építették őket zártszekrényű motorkocsivá. 
  A mellékelt képen megfigyelhető a pótkocsi felszereltsége: a középső kocsirészen lévő kétoldali hosszülés, a peronra felszerelt kézifék. Légfék nem volt sem a motorkocsikon, sem ezeken a rövidéletű pótkocsikon. Érdekesség a felhajtható lépcsőfok a feljáróknál. A motor- és pótkocsik valószínűleg merevtengelyesek voltak, rövid (1600 mm-es) tengelytávon. Ennek megfelelően a későbbi magyar kocsiépítési szokásoktól eltérően nagyméretű, a drezdai alvázhoz hasonló alvázszerkezete volt a kocsiknak. 

A 2-es számú motorkocsi már beüvegezett szélvédőkkel, valószínűleg már a két háború között, amikor a pályaszám és cégjelzés a díszléc vonalába került. A kép a Berzsenyi téren készült.
  A motorkocsik jellegzetes műszaki adatai: 
ütközők közötti hossza:
7160 mm
tengelytáv:
1600 mm
szélesség:
1930 mm
magasság:
3370 mm
ülőhelyek száma:
18
motorteljesítmény:
1 x 15 LE
  A pótkocsikból kialakított motorkocsik (11-12) jellegzetes adatai is megegyeztek a fentiekkel, csak a szekrény ablakkialakítása tért el. A két kocsi pályaszámát a '20-as évek során 6-7-esre változtatták.
  Érdekesség, hogy a soproni villamosok kialakítása is megegyezett ezekkel a kocsikkal – nem csak az ottani motorkocsiké, de az ottani nyitott pótkocsikból kialakított motorkocsiké. Tulajdonképpen Sopronban ugyanazt az átalakítást végezték el, mint ami a szombathelyi kocsikkal történt. 

A pótkocsiból motorkocsivá átépített 6-os és 7-es villamos találkozik a Fő téri kitérőben.
  Az új motorkocsik és pótkocsik beszerzésére azért volt szükség, mert 1899-ben átadták a szombathelyi villamos új vonalszakaszát, a város nyugati része felé. Hamarosan ezt egy kisebb vonalbővítés követte a pályaudvar előtt: 
  1899. november 15.: Óperint utcai és Kálvária utcai vonal átadása; 
  1903. december 18.: vonalhosszabbítás a pályaudvar új felvételi épületéig. 
  1913-14 körül új kocsiszínt építettek a Kálváriánál, ezzel az eredeti Nagykar utcai vonalszakaszt valószínűleg felhagyták. 

A 16-osra továbbszámozott motorkocsi 1952-ben, a jármű utolsó útján. Megfigyelhető a leszerelt postaláda helye, valamint hogy oldalt elmaradt a kocsik átszámozása.
  Az egyvágányú pálya 7 vagy 14 perces ütemű közlekedést tett lehetővé. A két háború között komolyabb változás nem volt az üzemvitelben. A II. világháború után, 1950-ben a város átvette az üzemet, Szombathelyi Villamos Vasút (SZVV) néven. Valószínűleg ezután állhattak át a troliszedőről a líraszedős üzemre. 
  A hét régi motorkocsit egyszerre, 1952. december 21-én vonták ki a forgalomból. Már 1951-ben megérkezett az öt, sínautóból átalakított kis motorkocsi, melyeket Budapesten, a Dózsa főműhelyben építettek. Ekkor a régi motorkocsikat átszámozták 1-7 ? 11-17-re. 1952. végén pedig forgalomba helyezték a két, volt BKVT J típusú kocsiból átépített villamost is, amivel fölöslegessé vált a régi kocsik üzemeltetése. 
  A szombathelyi villamosüzem 1974. augusztus 20-ig üzemelt. 
  
Állományi adatok
pálya-szám
üzembe helyezési év
átszámozva
selejtezve
megjegyzés
1
1897.06.04.
1951.12.20.: 11
1952.12.21.

2
1897.06.04.
1951.12.20.: 12
1952.12.21.

3
1897.06.04.
1951.12.20.: 13
1952.12.21.

4
1901.
1951.12.20.: 14
1952.12.21.

5
1901.
1951.12.20.: 15
1952.12.21.

11
1901.
'20-as években: 6 
1951.12.20.: 16
1952.12.21.
eredetileg nyitott pótkocsi, 1901-ben motorkocsivá építették át

12
1901.
'20-as években: 7 
1951.12.20.: 17
1952.12.21.
eredetileg nyitott pótkocsi, 1901-ben motorkocsivá építették át
Képtár

A Kálvária végállomás, az 1899. november 15-i vonalhosszabbítás végállomása. 
  Az első felvétel a 3-as motorkocsiról készült még 1905 előtt. Ezen a képen valószínűleg az eredeti beüvegezés látható, a későbbiekben kicserélhették.
  A második, később készült fotón már megnőttek a fák és rácsosra cseréltek két oszlopot: ezen a színezett képen az 1-es motorkocsit láthatjuk vörösbarna-vajszín fényezéssel (azonban a leírások zöld-fehér színt említenek). Megfigyelhető ezen a képen az 1913-14-ben épült kocsiszíni vágánykapcsolat (a képen balra ágazik ki), sőt egy végkitérő is (jobbra ágazik ki), ami a '60-as évekre eltűnt.

A villamosvonal új pályaudvari állomásépület melletti végállomása, az 1903. december 18-i vonalhosszabbítás végpontja. A II. világháború után új végállomást alakítottak ki a parkosított részen.
1. számú villamoskocsi a Smidt múzeum kertjében


Készítette: Németh Zoltán Ádám 
A felhasznált képek egy része a Régi magyar villamosok c. könyvből valamint Szelényi Gábor gyűjteményéből származnak.
Felhasznált irodalom: 
Dr. Kubinszky Mihály, Lovász István, Villányi György – Régi magyar villamosok 
