Országos jelentőségű, egyedi jogszabállyal védett természeti területek és tanösvények
Magyarország országos jelentőségű tájvédelmi körzetei, természetvédelmi területei és tanösvényei a Balaton-felvidéki Nemzeti parkban
Tájvédelmi Körzet	Természetvédelmi Terület	Tanösvény
Magas-bakonyi Tájvédelmi Körzet		Boroszlán tanösvény
Mura-menti Tájvédelmi Körzet		
Somló Tájvédelmi Körzet		Kitaibel tanösvény
Kőpark tanösvény
	Attyai-láprét	
	Bakonygyepesi Zergebogláros	
	Balatonfüredi-erdő	
	Balatonkenesei Tátorjános	
	Darvas-tó Bauxitlencse	
	Devecseri Széki-erdő	
	Farkasgyepűi Kísérleti Erdő	
	Fenyőfői Ősfenyves	
	Hévízi-tó	
	Hódoséri Ciklámenes	
	Keszthelyi Kastélypark	
	Látrányi-puszta	
	Nagybereki Fehérvíz	
	Sárosfői Halastavak	
	Somlóvásárhelyi Holt-tó	
	Somogyvári Kupavár-hegy	
	Sümegi Mogyorós-domb	
	Szentgáli Tiszafás	
	Tapolcafői Láprét	
	Tapolcai Tavasbarlang Felszíne	
	Úrkúti Őskarszt	
	Uzsai Csarabos	
	Várpalotai Homokbánya	
	Zalakomári Madárrezervátum	
	Zirci Arborétum	
Bakonygyepesi Zergebogláros Természetvédelmi Terület
Bakonygyepesi Zergebogláros Természetvédelmi Terület

Elhelyezkedése
Ajka
Legközelebbi város
Ajka
Pozíció Magyarország térképén
é. sz. 47° 08? 23?, k. h. 17° 33? 31?

A Csigere-patak átfolyik a lápréten
A Bakonygyepesi Zergebogláros Természetvédelmi Terület a Balaton-felvidéki Nemzeti Parkhoz tartozó természetvédelmi terület. A kis területű láprétet keletről és nyugatról Ajkarendek, illetve a névadó Bakonygyepes falvak, délről a két falut összekötő, északról pedig a 8-as út határolják. Közepén észak-dél irányban kettészeli a déli irányba folyó Csigere-patak, amely a terület vízellátását is nagymértékben ellátja.
Növényzete
A terület névadója a zergeboglár. A növény előfordulása nem tipikus a vidéken, a hidegebb klímát kedveli. Az a tény, hogy mégis előfordul itt lápréten, a hűvös mikroklímának köszönhető. A réten megtalálható még a békaliliom, az északi galaj, a fehér zászpa, hússzínű ujjaskosbor, valamint a szibériai és a sárga nőszirom is.
Látogathatóság
Szabadon látogatható.
Balatonkenesei Tátorjános Természetvédelmi Terület
Története
1982-ben hozták létre Balatonkenesén, a Soós-hegyen. A Balaton-felvidéki Nemzeti Park felügyel rá. 2005 körül kilátót is építettek ide. 1927 óta itt magasodik a Soós Lajos költő emlékére emelt obeliszk. A terület az itt őshonos tátorjánról kapta a nevét. A városban külön polgárőrség figyel a területre. A hegy oldalában kilenc barlang fekszik. A barlangok helyi neve: Tatár-likak. A terület szabadon látogatható.
Látnivalók
* Soós-obeliszk
* Tátorjánok
* Soós-hegyi kilátó
* Tatár-likak
A fenyőfői homoki ősfenyves
A fenyőfői homoki ősfenyves Fenyőfő és Bakonyszentlászló között nő. Ez a homoki erdeifenyves (Festuco vaginatae-Pinetum sylvestris) növénytársulás egyetlen, magyarországi termőhelye.
Megismerésének története
A Fenyőfő község közelében növő erdeifenyvest sokáig telepített erdőnek hitték. Sokáig tartotta magát az a nézet, hogy a fenyőket a terület futóhomokjának megkötésére Ausztriából telepítették be. Kitaibel Pál 1799-ben valószínűsítette, hogy ez a homoki ősfenyves reliktum növénytársulás, de ezt bizonyítani csak a 20. század végén sikerült. 1954 óta kiemelten védett terület.
Természeti viszonyai
A fenyőfői homokvidék a Bakonyalja részeként átmenet a Bakony hegyei és a melegebb kisalföldi tájak közé ékelődő Sokoró között. Jellegzetes síkság: felszínén a relatív szintkülönbség alig húsz méter. A homokon kevés szerves anyagot tartalmazó, felső szintjükön inkább savanyú kémhatású rozsdabarna erdőtalajok alakultak ki. A vastag homoktakaró miatt az erőteljes nyári párologtatás rendszerint úgy lesüllyeszti a talajvíz szintjét, hogy azt már a fák gyökerei sem érik el. A patakok (Hódos-ér, Bánya-ér, Cuha) rendszeresen kiszáradnak. A fenyves azért maradhatott fenn, mert az ilyen talajban annyira kevés tápanyag, hogy a tölgy és bükk nem él meg rajta.
Növényföldrajzi jellemzői
Növényföldrajzilag a terület a Bakonyicum flóravidék Vesprimense flórajárásához tartozik; zonális növénytársulása a cseres-tölgyes. Az erdeifenyves fő természeti értéke, hogy aljnövényzetében együtt nőnek az alföldi homokos, melegebb vidékekre (Eupannonicum flóravidék) jellemző és a hűvös, nedves hegyi élőhelyeket kedvelő lágyszárúak. Az Alföldre jellemző fajok:
* homoki ibolya (Viola rupestris),
* homoki kocsord (Peucedanum arenarium),
* homoki varjúháj (Sedum sartorianum),
* vitéz kosbor (Orchis militaris),
* homoki csenkesz (Festuca vaginata),
* homoki árvalányhaj (Stipa sabulosa).
Hegyvidéki fajok:
* körtike (Pyrola spp.)
* kis holdruta,
* fekete kökörcsin (Pulsatilla pratensis ssp. nigricans),
* kardos madársisak (Cephalanthera longifolia).
Két növénytársulástani asszociációját különítik el:
* homoki erdeifenyves,
* pusztai csenkeszes erdeifenyves.
Állatvilága
Rovarvilágának két különlegessége az erdei fenyőhöz kötődő fenyves díszbogár (Chalcophora mariana) és a daliás cincér (Acanthocinus aedilis).
A természetvédelmi terület
A 449 hektár területű Fenyőfői Ősfenyves Természetvédelmi Területet a Balaton-felvidéki Nemzeti Park igazgatósága kezeli. A természetvédelmi terület szabadon látogatható. A Kitaibel Pál emlékére állított kopjafa a fenyőfák között áll.
Látrány-puszta Természetvédelmi Terület
A Somogy megye északi részén található Látrány-puszta Természetvédelmi Terület a Balaton-felvidéki Nemzeti Park egyik védett területe. A 223,6 hektáros területet 1977 óta védett, 1992 óta országos jelentőségű természetvédelmi terület.
Földrajz
A látrányi rét Látrány falutól keletre és délkeletre, Visztől nyugatra–északnyugatra terül el, a 67-es út új nyomvonalának nyugati szomszédságában. A környező területeket lösz borítja, ám ezen a területen a homokpuszta jellemző, amelynek felszínét alacsony homokbuckák illetve időszakos vízfolyások széles, lapos völgyei teszik változatossá, emellett pedig a homokbányászat által ejtett tájsebek is alakítják a felszínt. Az ilyen felszínre jellemző, hogy kis szintkülönbségek is jelentős eltérést eredményeznek a talaj vízellátottságában, ezért kis területen belül egészen eltérő növénytársulások váltakoznak: előfordulnak itt száraz homokpusztai rétek, jó vízellátottságú láprétek, üde kaszálórétek és erdős területek is.
A terület a 14. században királyi birtok volt, azóta a 20. századig különböző főúri családok birtokolták. Tengerszint feletti magassága 116,8 és 143,1 méter között váltakozik. Földtani alapja harmadidőszaki üledékekből áll, a felszínt azonban negyedidőszaki üledékek fedik. Az alacsonyabban fekvő rész egykor a Balaton öblözete volt, az itt felhalmozódott tavi homokot pedig később az északi szelek áthalmozták, buckákat építettek belőle a magasabb, nyugati részeken. A keleti, alacsonyabban fekvő részen a Tetves-patak üledékei fedik a felszínt: a felszíni vizeket ez a patak szállítja a Balatonba. A talajvíz a völgyekben 2–4 méter mélyen fordul elő, kalcium-magnézium-hidrokarbonátos jellegű, kiterjedten nitrátosodott.
Élővilág
A látrányi pusztán elsősorban a növényvilág gazdag, több mint harminc védett faj is előfordul itt, nem egy közülük tízezres vagy százezres nagyságrendű példányszámban. A térségben csak itt él a vidrafű, a fehérmájvirág, a homoki szalmagyopár és a szúnyoglábú bibircsvirág. Állatai közül a rovarok között fordul elő sok védett faj, köztük például a mocsári tarkalepke, a nagy tűzlepke, a vérfű-hangyaboglárka, a zanótboglárka és a skarlátbogár.
A kultúrában
A látrányi rét Fekete István A koppányi aga testamentuma című regényében is megjelenik: itt vívja egymással párbaját Babocsai László és Oglu, a koppányi aga.
